HOBITTI
Rakas Frodo.
Kysyit minulta kerran-
- olenko kertonut kaiken seikkailuistani.
Voin rehellisesti sanoa puhuneeni totta...
...mutta en ole ehk.a. kertonut aivan kaikkea.
Olen jo vanha, Frodo.
En ole sama hobitti kuin silloin ennen.
On aika kertoa, mitä todella tapahtui.
Kaikki alkoi kauan sitten-
- kaukana idässä sijaitsevassa maassa-
- jonka kaltaista et enää maailmasta löydä.
Siellä sijaitsi Laakson kaupunki.
Sen markkinat tunnettiin laajalti.
Maan antimia oli tarjolla yltäkylläisesti.
Kaupunki oli rauhaisa ja kukoistava.
Se sijaitsi suuren kuningaskunnan ovella.
Kuningaskunta oli Erebor.
Vuorta hallitsi kuningas Thror.
Hän oli mahtavin kääpiöylimyksistä.
Thror hallitsi varmana siitä-
- että hallitsijasuku jatkuisi-
- hänen poikansa-
- ja pojanpoikansa myötä.
Voi, Frodo. Erebor...
Syvälle vuoreen rakennettu kaupunki-
- oli kuuluisa kauneudestaan.
Sen vauraus oli peräisin-
- kalliosta louhituista jalokivistä-
- ja vuoren läpi kulkevista kultasuonista.
Kääpiöiden taito oli vertaansa vailla.
He valmistivat kuvankauniita esineitä-
- timanteista, rubiineista ja safiireista.
He kaivoivat yhä syvemmälle pimeään.
Ja sieltä he löysivät sen.
Se oli Vuoren sydän.
Arkkikivi.
Thror nimesi sen "Kuninkaan jalokiveksi".
Hän piti sitä merkkinä valtaoikeudestaan.
Kaikki kunnioittaisivat häntä.
Jopa suuri haltiakuningas Thranduil.
Rauha ei kuitenkaan jatkunut ikuisesti.
Päivät muuttuivat vähitellen happamiksi-
- ja yöt tuntuivat raskailta.
Thror rakasti kultaa jo liian paljon.
Sairaus oli alkanut edetä.
Se vaikutti hänen mieleensä.
Ja kun sairaus pääsee valloilleen...
...siitä seuraa ikäviä asioita.
Ensin kuultiin kuin pyörremyrskyn ääni.
Puut natisivat kuumassa tuulessa.
BaIin, soita häIytys.
Kutsu vartijat nyt heti!
- Mikä hätänä? - Lohikäärme.
Lohikäärme!
Se oli pohjoisen lohikäärme.
Smaug oli saapunut.
Sinä päivänä nähtiin järjetöntä kuolemaa.
Kaupunki ei merkinnyt Smaugille mitään.
Sen mielessä oli toinen saalis.
Lohikäärmeen kullanhimo on kyltymätön.
VaImiina!
Ei!
TuIe!
Erebor oli mennyttä.
Lohikäärme suojelee saalistaan-
- niin kauan kuin elää.
Juoskaa henkenne edestä!
Auttakaa meitä!
Thranduil ei halunnut uhrata haltioita-
- taistelussa lohikäärmettä vastaan.
Haltioilta ei saatu apua sinä päivänä.
Eikä sen jälkeenkään.
Kääpiöt olivat nyt vailla kotia.
He vaelsivat erämaassa.
Ylväs kansa joutui nyt mieron tielle.
Nuori kääpiöprinssi vaelsi töitä etsien-
- ja työskenteli ihmisten kaupungeissa.
Hän muisti aina Vuorelta nousseen savun-
- ja miten puut paloivat kuin soihdut.
Hän oli nähnytlohikäärmeen tulen-
- ja tuhkaksi palaneen kaupungin.
Hän ei koskaan antanut anteeksi.
Eikä hän koskaan unohtanut.
Tässä vaiheessa minä astun tarinaan.
Aivan sattumalta ja velhon tahdosta-
- kohtalo päätti, että olisin osa sitä.
Se alkoi, kuten saatat arvata.
Kolossa maan sisällä asui hobitti.
Kolo ei ollut inhottava tailikainen-
- sillä se oli hobitinkolo.
Se merkitsee hyvää ruokaa, lämpöä-
- ja kaikkia kodin mukavuuksia.
- Kiitos. - Mikä tämä on?
Se on yksityinen, joten pidä näppisi irti.
Se ei oIe vieIä vaImis.
- VaImis mihin? - Luettavaksi.
Mitä nämä oikein ovat?
Vastauksia juhIakutsuihin.
Hyvänen aika. Onko se jo tänään?
Kaikki tuIevat, paitsi Säkinheimo-ReppuIit-
- jotka vaativat henkiIökohtaista kutsua.
Niinkö? Vain kuoIIeen ruumiini yIi.
HeiIIe se varmasti sopisi hyvin.
He IuuIevat, että piiIotteIet kuItaa.
Se oIi vain yksi pieni kirstu.
Ja se haisee edeIIeenkin peikoIta.
Mitä ihmettä sinä teet?
OIen vain varovainen.
Hän yritti kerran varastaa hopeat.
- Kuka? - LobeIia Säkinheimo-ReppuIi.
Hän oIi tunkenut Iusikat taskuunsa.
Kauhea nainen.
Pidä häntä siImäIIä, kun minä oIen...
Kun oIen...
Kun oIet... mitä?
Ei mitään.
Sinusta on aIettu puhua.
Joidenkin mieIestä oIet käynyt oudoksi.
- EpäsosiaaIiseksi. - Minäkö? Pötypuhetta.
Kiinnittäisitkö tämän porttiin?
PÄÄSY VAIN JUHLA-ASIOISSA
- TuIeekohan hän? - Kuka?
GandaIf.
Ei hän jätä väIiin iIotuIitusta.
Hän järjestää meiIIe kunnon esityksen.
Lähden nyt ItäneIjännyksen metsään.
- YIIätän hänet. - Mene, jotta et myöhästy.
Hän ei pidä myöhästelystä.
Minä en myöhästellyt. Olin aina ajoissa.
Niihin aikoihin elämäni oli kunniallista...
...eikä mitään odottamatonta...
...tapahtunut koskaan.
ODOTTAMATON MATKA
60 vuotta aiemmin...
- Hyvät huomenet. - Mitä tarkoitatte?
Toivotatteko minuIIe hyvää huomenta-
- vai onko huomen vain hyvä?
Vai onko teiIIä hyvä oIo tänä aamuna?
Vai sopiiko tänä aamuna oIIa hyvä?
Kaikkea tuota, IuuIisin.
- Voinko auttaa? - Se jää nähtäväksi.
Etsin jotakuta mukaan seikkaiIuun.
SeikkaiIuunko?
Ketään tuskin Iöytyy Briin IänsipuoIeIta.
Ne ovat ikäviä ja epämukavia hankkeita.
Niiden takia myöhästyy päiväIIiseItä.
Hyvät huomenet.
BeIIadonna Tukin poika torjuu minut-
- aivan kuin kaupusteIisin nappeja.
Anteeksi kuinka?
OIet muuttunut, etkä parempaan päin.
- Tunnemmeko me? - Tiedät kyIIä nimeni.
Minä oIen GandaIf.
Ja GandaIf on yhtä kuin...
...minä.
Se veIhoko, joka järjestää iIotuIituksia?
Vanha Tuk tiIasi niitä keskikesän aatoksi.
En tiennyt, että oIet yhä hommissa.
Kuinka en oIisi?
On mukavaa, että muistat vieIä jotain-
- vaikka sitten vain iIotuIitukseni.
Asia on päätetty.
Se tekee sinuIIe hyvää.
Ja huvittaa minua. IImoitan toisiIIe.
KeneIIe? Mitä? Ei! Odota.
Emme tahdo tänne seikkaiIuja. Kiitos ei.
KokeiIe KukkuIan tai Virran tuoIta puoIen.
Hyvät huomenet.
DwaIin paIveIuksessanne.
BiIbo ReppuIi teidän paIveIuksessanne.
- Tunnemmeko me toisemme? - Emme.
Mihin suuntaan? Onko se tääIIä?
- Onko mikä missä? - IIIaIIinen.
Hän sanoi, että tääIIä on ruokaa.
"Hän sanoi." Kuka sanoi?
Oikein hyvää. Onko tätä Iisää?
Mitä? Onhan toki.
OIkaa hyvä.
Itse asiassa en odottanut vieraita.
Joku on oveIIa.
BaIin paIveIuksessanne.
- Hyvää iItaa. - Aivan. Se on hyvä.
Saattaa kuitenkin sataa myöhemmin.
- OIenko minä myöhässä? - Mistä?
IItaa, veIi.
OIet Iyhyempi ja Ieveämpi kuin viimeksi.
Leveämpi, mutta en Iyhyempi.
Ja tarpeeksi terävä kummankin edestä.
Anteeksi, että keskeytän.
OIettekohan te nyt oikeassa taIossa?
Pidän kyIIä vieraista siinä missä muutkin.
HaIuaisin siIti tuntea heidät etukäteen.
- Mitä tämä on? - Se on kai jotain juustoa.
Se on ihan homeessa.
En tunne teistä kumpaakaan.
En tarkoita oIIa töykeä. Anteeksi.
Anteeksipyyntö hyväksytty.
Täytähän tuoppi nyt uudeIIeen, veIi.
- FiIi. - Ja KiIi.
- PaIveIuksessanne. - Herra RippuIi?
- Ei! Tämä ei oIe oikea taIo. - Mitä?
- Onko se peruttu? - Ei meiIIe kerrottu.
- Ei mitään oIe peruttu. - Se on hyvä.
OIkaa varovainen. Teroitutin ne juuri.
Mukava paikka. Rakensitteko ihan itse?
En. Se on kuIkenut suvussa.
Tuo on äidin kapiokirstu!
FiIi ja KiIi, tuIkaa auttamaan.
Herra DwaIin.
Siirretään tätä, tai kaikki eivät mahdu.
Kaikki? Montako teitä vieIä on?
Voi ei. Kukaan ei oIe kotona!
Kiusatkaa jotakuta toista!
TääIIä on jo nyt Iiikaa kääpiöitä.
Jos tämä on jonkun käsitys vitsistä-
- se osoittaa todeIIa huonoa makua.
YIös siitä, senkin köntys!
GandaIf.
Nuo ovat minun... Ei viiniä!
Pane se takaisin! ÄIä ota hiIIoa.
Tuota... Tarvitsetko juustoveistä?
Hän syö juuston kokonaisena.
Tuo on Mungo-vaarin tuoIi. Vie se pois.
Se on antiikkia. Ei siinä istuta.
GandaIf-herra?
Saako oIIa kamomiIIateetä?
Ei kiitos, Dori. Ottaisin punaviiniä.
Varovasti.
FiIi, KiIi... Oin, GIoin...
DwaIin, BaIin, Bifur, Bofur, Bombur.
- Dori, Nori, Ori. - Et vie näitä.
OIet oikeassa, Bifur. Yksi puuttuu vieIä.
Hän matkusti pohjoiseen neuvonpitoon.
KyIIä hän tuIee.
Tässä on IasiIIinen punaviiniä.
Siinä on hedeImäinen tuoksu.
Terveydeksi.
Ei onnistu. Ei noin kaukaa.
Lyödäänkö vetoa? Bombur, ota kiinni!
- TörmäiIevä toIIo! - Kuka haIuaa oIutta?
HaIusitko juotavaa? Tästä saat.
Juokaa koImanneIIa! Yksi, kaksi...
Se on pitsiIiina eikä tiskirätti.
- Sehän on täynnä reikiä. - Niin pitääkin.
- Se on virkattu. - Näppärästi virkottu.
Voi peijoona näitä kääpiöitä!
BiIbo hyvä, mikä nyt on hätänä?
Että mikä? Joka puoIeIIa on kääpiöitä.
He ovat hiIpeää seuraa, kun heihin tottuu.
En haIua tottua heihin. Matto on mudassa!
He ovat tyhjentäneet ruokakomeron.
Enkä edes mainitse kyIpyhuonetta.
Mitä he oikein tekevät taIossani?
Anteeksi, mutta mihin panen Iautaseni?
Anna se tänne, Ori.
Anteeksi! Tuo on yIi sata vuotta vanha!
Voisitteko oIIa tyIsistyttämättä veitsiä?
KuuIitteko, pojat? TyIsistytämme veitset.
Veitset ja haarukat väännelkää
Pullotkin murskaksi iskekää
Lautaset rikki, ne roskiin saa viedä
Sitä ei Bilbo Reppuli siedä!
Repikää liina ja tallokaa rasvaa
Matolle antakaa luukasan kasvaa
Kaatakaa maitoa lattialle
Viiniä roiskikaa kaikkialle
Mättäkää ruukut kiehuvaan pataan
Survokaa niitä petkelellä
Jos jokin ei murene siruun sataan
Sitä eteisen seinään voi mätkäytellä!
Sitä ei Bilbo Reppuli siedä!
Hän saapui.
GandaIf.
Sanoit, että tänne oIisi heIppo Iöytää.
Eksyin kahdesti.
Onneksi oven merkki auttoi.
Mikä merkki? Ovi maaIattiin viikko sitten.
Minä panin oveen merkin.
BiIbo, saanko esiteIIä ryhmämme johtajan.
- Thorin TammikiIpi. - No niin...
Tämä siis on se hobitti.
Onko herra ReppuIi taisteIIut paIjon?
Kirves vai miekka? Mikä on aseenne?
OIen meIko etevä kastanjanIyöntipeIissä.
En kyIIä tiedä, miten se Iiittyisi asiaan.
Niin arveIinkin.
Hän näyttää kauppiaaIta eikä voroIta.
TuIivatko kaikki Ered Luinin neuvonpitoon?
KyIIä, seitsemästä kuningaskunnasta.
Mitä Rautavuorten kääpiöt sanoivat?
Liittyykö Dain meihin?
He eivät tuIe.
Heistä tämä retki on meidän asiamme.
Lähdettekö te retkeIIe?
BiIbo, tarvitsisimme vähän Iisää vaIoa.
Kaukana idässä-
- vuorien ja jokien-
- metsien ja erämaiden takana-
- sijaitsee yksinäinen vuorenhuippu.
"Yksinäinen vuori."
Oin on Iukenut ennusmerkit-
- ja niiden mukaan aika on koittanut.
Korppien on nähty paIaavan vuoreIIe.
"Kun entisajan Iinnut paIaavat Ereboriin"-
- "pedon vaItakausi päättyy."
- Minkä pedon? - Se tarkoittaa Smaugia.
Suurin ja Hirvein Kaikista KamaIuuksista.
Lentävä tuIensyöksijä. Terävät hampaat.
Lihakoukkukynnet. Pitää arvometaIIeista.
- Tiedän, mikä Iohikäärme on. - En peIkää.
Annan sen maistaa kääpiöiden rautaa!
Istu aIas.
Tehtävä oIisi vaikea armeijaIIekin-
- mutta meitä on vain koImetoista.
Ei koImetoista parasta... eikä äIykkäintä.
- Ketä sanot tyhmäksi? - Mitä hän sanoi?
Meitä ei ehkä oIe monta-
- mutta me kaikki oIemme taisteIijoita!
Ja meiIIä on veIho mukanamme.
GandaIf on tappanut satoja Iohikäärmeitä.
- No, en nyt sanoisi... - Montako?
Montako Iohikäärmettä oIet tappanut?
Kerro nyt.
ÄIkäähän nyt.
HiIjaa!
Toisetkin ovat huomanneet ennusmerkit.
Huhut ovat aIkaneet Ievitä.
Smaugia ei oIe nähty 60 vuoteen.
Monet katsovat itään vuoreIIe.
He pohtivat ja punnitsevat riskiä.
Kansamme aarre voi oIIa vartioimaton.
Odotammeko, että toiset vievät sen?
Vai vaItaammeko Ereborin takaisin?
Unohdat, että Pääportti on suIjettu.
Vuoren sisään ei pääse.
Se ei oIe aivan totta, hyvä BaIin.
Mistä sait avaimen?
Isäsi Thrain antoi sen minuIIe.
SäiIytettäväksi. Avain on nyt sinun.
Jos on avain, on oItava myös ovi.
Riimukirjoitus kertoo saIaisesta reitistä.
- Pääsemme sisään. - Jos reitti Iöytyy.
Kääpiöiden ovet eivät näy suIjettuina.
Vastaus on kartassa-
- mutta minä en kykene sitä Iöytämään.
Onneksi on muita, jotka kykenevät.
SuunniteImani vaatii saIamyhkäisyyttä-
- ja runsaasti rohkeutta.
Jos oIemme varovaisia, se onnistuu.
- Siksi tarvitsemme voron. - VieIäpä hyvän.
- Oikean asiantuntijan. - OIetko sinä?
- Mikä? - Hän sanoi oIevansa asiantuntija!
Minäkö? En oIe ikinä varastanut mitään.
OIen samaa mieItä kuin herra ReppuIi.
- Ei hänestä oIe voroksi. - Ei.
UIkomaaiIma ei sovi rauhaisaIIe väeIIe.
- Hän keIpaa hyvin. - KeIpaako muka?
BiIbo ReppuIi on voro, jos minä sanon!
Hobitit ovat nopsajaIkaista väkeä.
Useimmat eivät edes huomaa heitä.
Kääpiön haju on IohikäärmeeIIe tuttu-
- mutta hobitin haju ei sitä oIe.
Siitä on meiIIe seIvää etua.
Pyysit etsimään neIjännentoista jäsenen.
VaIitsin herra ReppuIin.
UIkomuoto pettää tässä tapauksessa.
Ette tiedäkään, mihin hän pystyy.
Hän ei tiedä sitä itsekään.
Luottakaa minuun.
Hyvä on. Tehdään tämä sinun tavaIIasi.
Anna sopimus häneIIe.
Sopimus käsitteIee kuIuja-
- retkeen käytettyä aikaa-
- hautajaisjärjesteIyjä ja niin edespäin.
HautajaisjärjesteIyjäkö?
En voi taata hänen turvaIIisuuttaan.
Enkä oIe vastuussa hänen kohtaIostaan.
Sovittu.
"PaIkkio tavaran toimitushetkeIIä"-
- "enintään neIjästoistaosa koko hyödystä."
"Retkikunta ei oIe vastuussa vammoista"-
- "joita matkan aikana saattaa syntyä."
"Näihin kuuIuvat viiIIot, suoIistus..."
"Tuhkaksi paIaminen"?
Smaug suIattaa Iihasi hetkessä.
- OIetko kunnossa, poika? - OIen.
- Heikottaa vähän. - Mieti Ientävää pätsiä.
- Tarvitsen iImaa. - VäIähdys ja kipu.
Sitten oIetkin jo peIkkää tuhkaa.
- Ei. - OIitpa avuIias, Bofur.
Anna minun istua hetki hiIjaa.
OIet istunut hiIjaa Iiian kauan.
MiIIoin pitsiIiinoista ja äitisi astioista-
- tuIi sinuIIe niin tärkeitä?
Muistan hobitin, joka etsi haItioita.
Joka paIasi kotiin pimeän jäIkeen-
- vaatteissaan mutaa, oksia ja tuIikärpäsiä.
Se nuori hobitti oIisi mieIeIIään nähnyt-
- mitä Konnun rajojen uIkopuoIeIIa on.
MaaiIma ei oIe kirjoissasi ja kartoissasi.
Se on tuoIIa.
En voi Iähteä ties minne.
OIen Repunpään ReppuIi.
OIet myös Tuk.
Isoisoisosetäsi Härkäräikkä Tuk-
- pystyi ratsastamaan oikeaIIa hevoseIIa.
- Tiedän. - Hän pystyi!
Viherkenttien taisteIussa hän hyökkäsi-
- ja Iöi nuijaIIa hiisikuninkaan pään irti.
Se Iensi iImassa kaniininkoIoon.
TaisteIu voitettiin.
SamaIIa keksittiin goIf.
Tuon taisit keksiä.
Hyviä tarinoita kannattaa IiioiteIIa.
Voit kertoa omia tarinoita paIattuasi.
Voitko Iuvata, että paIaan?
En.
Ja jos paIaat, et oIe entiseIIäsi.
Niin arveIinkin.
Anteeksi. En voi aIIekirjoittaa tätä.
VaIitsit väärän hobitin.
Näköjään menetimme voromme.
Se oIi ehkä parasta.
MahdoIIisuudet eivät oIe hyvät.
Keitä me oIemme?
Kauppiaita, kaivosmiehiä-
- peIti-ja IeIuseppiä.
Ei meistä oIe Iegendoiksi.
Joukossamme on myös sotureita.
Vanhoja sotureita.
Otan ennemmin kenet tahansa heistä-
- kuin Rautavuorten armeijan-
- siIIä tämä joukko vastasi kutsuuni.
UskoIIisuus, reheIIisyys, haIukas sydän.
En voi pyytää enempää.
Ei sinun tarvitse tehdä tätä. Voit vaIita.
OIet huoIehtinut kansastamme.
OIet rakentanut meiIIe uuden eIämän.
Rauhaisan ja vauraan eIämän.
Se on arvokkaampaa kuin Ereborin kuIta.
Perin tämän isoisäItäni ja isäItäni.
He uneksivat päivästä-
- jona Ereborin kääpiöt paIaisivat kotiinsa.
Ei oIe vaIinnanvaraa, BaIin.
Ei minuIIa.
Sitten seuraamme sinua, poika.
Teemme siitä totta.
Yli sumuisten kylmien vuorien noiden
Syvyyksiin ikiluolien, onkaloiden
Matka jatkua saa
Ennen kuin sarastaa
Luokse lumotun kullan kammioiden
Kävi kohina harjun hongikossa
Ja tuuli ujelsi yössä, jossa
Tulen puna hohti, lieskatleimusi kohti
Puut säihkyivät soihtuina aarniossa
Hei?
BiIbo-herra, minne oIette matkaIIa?
- OIen jo myöhässä! - Mistä?
Lähden seikkaiIuun!
Enkö sanonut, että tämä oIisi ajanhukkaa?
- Totta. - Mikä typerä ajatus.
Kenen idea tämä oikein oIi?
Odottakaa! Odottakaa!
AIIekirjoitin sopimuksen.
Kaikki näyttää oIevan kunnossa.
TervetuIoa, herra ReppuIi-
- Thorin TammikiIven retkikuntaan.
- Anna häneIIe poni. - Se ei oIe tarpeen.
Pysyn perässä jaIkaisinkin.
OIen patikoinut IomiIIani.
Patikoin kerran SammakkosuoIIe asti.
Maksa veIkasi, Nori.
Kiitos.
Mitä tuo oIi?
He Iöivät vetoa siitä, tuIetko sinä.
Useimmat veikkasivat, että et tuIisi.
- Mitä sinä arveIit? - No...
En epäiIIyt sinua hetkeäkään.
Hevosenkarva saa minut pärskimään.
Odottakaa. Meidän on paIattava.
Mikä ihme nyt tuIi?
- Unohdin nenäIiinani. - Tässä.
Käytä tätä.
Jatketaan matkaa.
Sinun on pärjättävä ilman nenäliinoja-
- ja monia muita asioita, Bilbo Reppuli-
- ennen kuin pääsemme matkan päähän.
Olet tottunut Konnun mäkiin ja puroihin.
Koti on nyt jäänyt taakse.
Maailma on edessäsi.
Tervehdys. Mitä hyvä tyttö?
Tämä on sitten saIaisuus, Myrtti.
ÄIä kerro keneIIekään.
Mitä tuo oIi?
- Örkkejä. - Örkkejäkö?
Kurkunkatkojia on tuoIIa kymmenittäin.
YksinäisiIIä maiIIa niitä riittää.
Ne hyökkäävät, kun kaikki nukkuvat.
Ne ovat nopeita. Veri vain Ientää.
OIiko tuo teistä hauskaa?
Pidättekö te örkkien hyökkäystä vitsinä?
Emme me tarkoittaneet mitään.
Ettepä tietenkään.
Ette tiedä maaiImasta mitään.
ÄIä väIitä hänestä, poika.
ThoriniIIa riittää syytä vihata örkkejä.
Kun Yksinäinen vuori oIi menetetty-
- Thror yritti vaIIoittaa Morian takaisin.
Vihollinen oli ehtinyt sinne ensin.
Örkkijoukot olivat vallanneetMorian.
Örkkejä johti niistä kaikkein inhottavin:
Azog Turmelija.
Gundabadin jättimäinen örkki-
- vannoi hävittävänsä Durinin suvun.
Se aIoitti katkaisemaIIa kuninkaan kauIan.
Ei!
Thorinin isä Thrain tuIi huIIuksi surusta.
Hän joko jäi vangiksi, tai hänet tapettiin.
MeiIIä ei enää oIIut johtajaa.
Edessämme oli tappio ja kuolema.
SiIIoin näin hänet.
Nuoren kääpiöprinssin-
- joka kohtasi Kalpean örkin.
Hän nousi yksin julmaa vihollista vastaan.
Panssari oli revennyt-
- ja hänellä oli kilpenään vain tammenoksa.
Azog Turmelija oppi sinä päivänä...
...että Durinin suku ei murtuisi heIposti.
Joukkomme nousivat uuteen vastarintaan-
- ja pakottivat örkit perääntymään.
Vihollinen oli voitettu.
Sinä iItana ei siIti juhIittu ja IauIettu-
- sillä kaatuneiden määrä oli musertava.
Vain me harvat olimme jääneet henkiin.
Silloin ajattelin...
...että tuota kääpiötä voisin seurata.
Siinä oIi joku-
- jota voisin kutsua kuninkaaksi.
Entä KaIpea örkki?
Mitä siIIe tapahtui?
Se ryömi takaisin IuoIaan, josta tuIikin.
Se saasta kuoIi haavoihinsa aikoja sitten.
Lähetä sana herraIIe.
Löysimme sen kääpiöroskasakin.
GandaIf, etkö voi tehdä täIIe mitään?
Nyt sataa, kääpiö hyvä.
Sadetta jatkuu, kunnes se Ioppuu.
Jos sää ei mieIIytä, etsi toinen veIho.
Onko heitä? Siis muita veIhoja.
Meitä on viisi.
Suurin kaikista on Saruman VaIkoinen.
Sitten on kaksi Sinistä veIhoa...
OIen tainnut unohtaa heidän nimensä.
- Kuka viides on? - Radagast Ruskea.
Onko hän suuri veIho vai sinun kaItaisesi?
Hän on hyvin suuri veIho omaIIa tavaIIaan.
Hän viihtyy eIäinten seurassa.
Hän pitää siImäIIä Iaajoja metsämaita.
Ja se on hyvä asia-
- sillä pahuus etsii aina jalansijaa.
Tämä ei oIe hyvä asia. Ei oIIenkaan.
Voi ei. Sebastian.
Voi hyvänen aika sentään.
Menkää kauemmas. Antakaa tiIaa.
En ymmärrä, miksi tämä ei auta.
Ei tämä sentään noituutta oIe.
Noituutta.
Mutta sitä se tosiaan on.
Pimeää ja voimaIIista taikuutta.
Mistä nuo iIjettävät oIennot tuIevat?
Vanhasta Iinnakkeestako? Näytä minuIIe.
Leiriydytään tähän yöksi.
FiIi ja KiIi, huoIehtikaa poneista.
TääIIä asui maanviIjeIijä perheineen.
Oin ja GIoin, sytyttäkää nuotio.
Minusta oIisi viisasta jatkaa matkaa.
Voisimme pyrkiä kätkettyyn Iaaksoon.
En mene IäheIIekään sitä paikkaa.
Miksi et? HaItiat osaisivat neuvoa meitä.
En kaipaa heidän neuvojaan.
Emme osaa Iukea karttaa. EIrond auttaisi.
Vai auttaisi?
Lohikäärme hyökkäsi Ereboriin.
Miten haItiat auttoivat?
Örkit ryöstivät Morian ja pyhät saIimme.
HaItiat vain katsoivat sivusta.
Hakisinko apua isoisän ja isän pettäjiItä?
Et oIe heistä kumpikaan.
En antanut avainta kaunan kantamiseksi.
Ei oIIut sinun asiasi säiIyttää sitä.
Onko kaikki hyvin? Minne sinä menet?
Lähden ainoan järkevän henkiIön seuraan.
- Kuka se on? - Minä itse!
OIen saanut tarpeekseni kääpiöistä.
Vauhtia, Bombur. MeiIIä on näIkä.
TuIeeko hän vieIä takaisin?
- Hän on oIIut poissa jo kauan. - Kuka?
VeIho tekee, mitä mieIii.
Veisitkö nämä pojiIIe?
Lopeta jo!
- Mitä nyt? - Meidän piti vahtia poneja.
Nyt meiIIä on pieni ongeIma.
- Poneja oIi 16. - Nyt niitä on 14.
Tuhatkauno ja Bungo ovat kateissa.
Se ei oIe oIIenkaan hyvä juttu.
Pitäisikö kertoa ThoriniIIe?
Ei kannata huoIestuttaa häntä.
Koska oIet voro, voisit tutkia asiaa.
Jokin iso kaatoi puut juuriItaan.
Jokin hyvin iso ja varmaankin vaaraIIinen.
Hei, tuoIta näkyy vaIoa.
TuIkaa tänne.
Pysykää mataIana.
- Mitä sieIIä on? - Peikkoja.
SiIIä on Myrtti ja Minttu.
- On tehtävä jotain. - Niin sinun pitääkin.
Vuorenpeikot ovat hitaita ja tyhmiä.
Sinä oIet pieni. TuIemme heti perässä.
Jos tarvitset apua, matki tornipöIIöä.
Matki tornipöIIöä?
Onko tämä varmasti hyvä idea?
Lammasta eiIen. Lammasta tänään.
Ja Iammasta tietty huomennakin.
Lopeta vaIitus.
Tässä on tuoreita kaakkeja.
En tykkää hevosista. Niissä ei oIe Iäskiä.
Parempia nekin kuin Iuiseva maajussi.
VieIäkin on paIoja hampaiden väIissä.
Tuohan kävi somasti. Saatiin sattuma.
- Maku saattaa parantua. - Lisääkin tuIee.
Et taatusti tee sitä!
Istu aIas!
Toivottavasti suoIistat kaakit.
En tykkää haisevista osista.
Käskin istua!
MuIIa on näIkä. Syödäänkö me vai ei?
Pää kiinni. Sinä syöt, mitä annetaan.
Ja toi on kokki! Kaikki maistuu samaIta.
- Kaikki maistuu kanaIta. - Paitsi kana.
Joka maistuu kaIaIta.
OIisi mukava saada vähän arvostusta.
"Kiitosta, Bertti. Hyvää muhennosta."
Tähän tarvitaan vähän oravanpapanoita.
Se on minun grogini!
Anteeks.
Nyt maku on kohdaIIaan.
Hörppää tästä.
Eikö oIekin hyvää?
Tämän tähden mä oIen kokki.
Maha kurisee. Täytyy haukata jotakin.
Lihaa. Tartten Iihaa.
Siunatkoon!
Bertti, katso mitä nokasta tuIi!
SiIIä on jaIat, kädet ja kaikki.
- Mikä se on? - En tykkää sen sätkimisestä.
OIetko jokin jättiIäisorava?
- OIen vo... hobitti. - Vohobitti?
- Voidaanko me paistaa se? - Yritetään.
Tuon syö yhdeIIä haukkaukseIIa.
Varsinkin, kun Iuut on poistettu.
Ehkä tääIIä on Iisääkin vohobitteja.
Niistä voisi tehdä piiraan.
- Ota kiinni! - Se on Iiian nopea.
TuIe tänne, sinä senkin...
Sainpas!
Onko teitä pikkukavereita enemmänkin?
- Ei. - Se vaIehteIee.
- Enkä! - Pidä varpaita nuotion pääIIä.
Pane se kiIjumaan.
- Päästä hänet! - Että mitä?
Käskin päästää hänet.
Ottakaa säkit! Napataan ne niihin.
- BiIbo! - Ei!
Laskekaa aseenne, tai kädet Iähtevät irti.
ÄIä suotta paista niitä.
Istu pääIIe ja tee niistä hyyteIöä.
Ne pitäisi ruskistaa saIvian kera.
KuuIostaa aika hyväItä.
Unohda mausteet. Aikaa ei oIe paIjon.
Aamu koittaa pian, joten vauhtia nyt.
Ei huvita muuttua kiveksi.
Odota! Teet pahan virheen.
Ei typerysten kanssa voi neuvoteIIa!
Mitä me sitten oIemme?
Tarkoitin mausteita.
- Mitä mausteista? - Haistoitko heitä?
Tarvitaan jotain saIviaa vahvempaa.
Mitä tiedät kääpiöiden paistamisesta?
Pää kiinni. Anna vorvohobitin puhua.
Kääpiöiden paistamisen saIaisuus on...
No mikä? Kerro saIaisuus.
Minähän kerron. SaIaisuus on...
- Ne pitää nyIkeä ensin. - Ei!
Tom, hae fiIeerausveitsi.
- Sinä senkin pieni... - En unohda tätä.
Tuo on täyttä roskaa!
OIen syönyt monta nyIkemättä.
Ihan saappaineen ja kaikkineen.
Hän on oikeassa.
Raaka kääpiö on ihan hyvää.
Maukasta ja rapeaa.
Ei, äIä! Tuo on sairas.
- Että mitä? - HäneIIä on matoja sisuksissa.
Itse asiassa heiIIä kaikiIIa on Ioisia.
Se on kauheaa. En ottaisi riskiä.
Loisia? Puhuiko se jotain Ioisista?
Ei meiIIä oIe Ioisia. ItseIIäsi on!
Mitä sinä oikein höpötät, poika?
- Loiset ovat vaItavia. - Jättimäisiä!
Loisia on joka puoIeIIa.
Mitä nyt sitten pitäisi tehdä?
- Päästetäänkö ne menemään? - No...
LuuIetko, että en tajua?
Tämä pikku hiIIeri pitää meitä höImöinä.
- HiIIeri? - Vai höImöinä?
Aamunkoitto on teidän turmionne!
- Kuka toi on? - Syödäänkö sekin?
Siirrä jaIkasi pois seIästäni!
- Minne Iähdit? - Katsomaan edemmäs.
- Miksi paIasit? - Katsoin taakseni.
Ikävä tapaus. Kaikki ovat siIti kunnossa.
Eivät sinun vorosi ansiosta.
Hän sentään tajusi peIata aikaa.
Toisin kuin te muut.
Peikot tuIivat arvatenkin JättijängiItä.
Miten vuorenpeikot uskaItautuvat eteIään?
EdeIIisestä kerrasta on jo kauan.
SiIIoin haIIitsivat pimeämmät voimat.
Peikot eivät oIe voineet kuIkea päiväIIä.
LäheIIä on oItava IuoIa.
Kauhea Iöyhkä.
Tämä on peikkojen kätkö.
Varokaa, mihin koskette.
OIisi häpeä jättää nämä tänne Iojumaan.
- Kuka vain voisi viedä ne. - Totta.
Nori, hae Iapio.
Nämä eivät oIe peikkojen tekoa.
Eivätkä ihmisten seppien.
SuurhaItiat takoivat nämä GondoIinissa.
Parempaa miekkaa saat hakea.
Teemme pitkäaikaistaIIetuksen.
Lähdetään tästä kurjasta paikasta.
Bofur, GIoin, Nori!
BiIbo.
Tämä sopii sinuIIe.
En voi ottaa sitä.
Se on haItiatekoa.
Se hohtaa sinistä örkkien Iäheisyydessä.
En oIe ikinä käyttänyt miekkaa.
Toivottavasti ei tarvitsekaan.
Jos sinun on pakko, muista tämä:
Tappamisen sijaan rohkeutta on tietää-
- miIIoin säästää toisen henki.
Joku tuIee!
Pysykää yhdessä.
Kiireesti nyt. Ottakaa aseenne.
Varkaita! TuIipaIo! Murha!
Radagast.
Se on Radagast Ruskea.
- Mitä ihmettä teet tääIIä? - Etsin sinua.
Jokin on viaIIa. Jokin on pahasti viaIIa.
Odota pieni hetki.
Ajatus hukkui.
Se oIi aivan kieIen pääIIä.
Ei se oIIutkaan ajatus.
Se oIi vain pieni... sauvasirkka.
Vihermetsä on sairas.
Pimeys on peittänyt sen. Mikään ei kasva.
Ei ainakaan mikään hyvä.
IImassa tuntuu mädän Iöyhkä.
- Verkot ovat pahimpia. - Mitkä verkot?
Tarkoitan hämähäkkejä. Jättimäisiä.
UngoIiantin sikiöitä, jos mitään tiedän.
Seurasin niiden jäIkiä.
Ne tuIivat DoI GuIdurista.
DoI GuIdurista?
Vanha Iinnake on hyIätty.
Ei, GandaIf.
Ei se oIe.
Pimeä voima asuu siellä.
En ole tuntenut sellaista aiemmin.
Se on muinaisen kauhun varjo.
Se pystyy kutsumaan kuolleiden henkiä.
Näin hänet, Gandalf.
Pimeästä on saapunut Noita.
Nopeasti, nopeasti!
Odottakaa minua!
- Anteeksi. - PoIta vähän Vanhaa Toboa.
Se rauhoittaa hermojasi.
Ja puhaIIa uIos.
Siis Noita. OIetko varma?
Tuo ei oIe eIävien maaiImasta.
OIiko tuo susi? Onko tääIIä susia?
Susiako? Ei tuo oIIut susi.
KiIi, ammu!
Hukkien tiedusteIijoita.
- Örkit eivät voi oIIa kaukana. - Örkit?
KeneIIe kerroit retkestä sukusi Iisäksi?
- En keneIIekään. - KeneIIe?
En keneIIekään. Mitä tämä oikein on?
- Teitä metsästetään. - TääItä on päästävä.
MeiIIä ei oIe poneja. Ne karkasivat.
HoukutteIen hukat perääni.
Gundabadin hukat ovat sinua nopeampia.
Nämä ovat RhosgobeIin jänöjä.
Hukkien sopii yrittää.
TuIkaa hakemaan!
TuIkaa.
Pysykää yhdessä.
Ori, äIä! Takaisin!
TuIkaa nyt. Nopeasti!
Minne viet meitä?
Kääpiösaastat ovat tuoIIa.
Ottakaa kiinni!
Liikettä! Juoskaa!
SieItä ne tuIevat!
Tänne! Nopeasti!
Niitä tuIee Iisää!
KiIi! Ammu!
Meidät on saarrettu!
Missä GandaIf on?
Hän on hyIännyt meidät.
ÄIkää antako periksi.
Tänne, senkin typerykset!
Nopeasti!
Vauhtia, vauhtia!
KiIi! Juokse!
HaItioita.
En näe, minne käytävä johtaa.
- Seuraammeko sitä? - Tietysti.
Se voisi oIIa viisasta.
ImIadrisin Iaakso.
YhteiskieIeIIä siIIä on toinen nimi.
RivendeII.
Viimeinen Koto meren itäpuoIeIIa.
SuunnitteIit tätä koko ajan.
Etsit turvaa vihoIIisiItamme.
TääIIä ei oIe vihoIIisia, Thorin.
VihamieIisyyden tuot itse mukanasi.
HaItiat tuskin iIahtuvat retkestämme.
- He yrittävät estää meitä. - Tietysti.
Tarvitsemme kuitenkin vastauksia.
Tämä on hoidettava tahdikkaasti.
Ja kunnioittavasti.
Lisäksi tarvitaan viehätysvoimaa.
Siksi annat minun hoitaa puhumisen.
Mithrandir!
Lindir.
Pysykää tarkkana.
KuuIimme, että oIitte saapuneet Iaaksoon.
HaIuan puhua mestari EIrondiIIe.
EIrond ei oIe tääIIä.
Eikö? Missä hän on?
Pysykää yhdessä!
- GandaIf! - EIrond.
Ystäväni. Missä oIet oIIut?
Metsästimme eteIästä tuIIeita örkkejä.
Tapoimme joukon saIaisen reitin IäheIIä.
Outoa, että örkit tuIevat Iiki rajojamme.
Jokin tai joku on houkuteIIut ne IäheIIe.
MahdoIIisesti me.
TervetuIoa, Thorin Thrainin poika.
Emme oIe tainneet tavata.
Muistutat oIemukseItasi isoisääsi.
Tunsin Throrin, kun hän vieIä haIIitsi.
Niinkö? Hän ei maininnut sinua.
Mitä hän sanoo? Loukkaako hän meitä?
Ei, hän tarjoaa teiIIe ruokaa.
No siinä tapauksessa... näyttäkää tietä.
Maista nyt edes vähän.
En pidä vihreästä ruoasta.
Missä Iiha on?
OIisikohan heiIIä paistinpottuja?
OIi ystäväIIistä kutsua meidät.
En tosin oIe pukeutunut päiväIIiseIIe.
Ethän sinä koskaan oIe.
Tämä on kuuIuisa Orkrist. Hiidensurma.
Sen ovat takoneet Iännen suurhaItiat.
PaIveIkoon se sinua hyvin.
Tämä taas on GIamdring. Vainovasara.
GondoIinin kuninkaan miekka.
Miekat taottiin hiisisotiin.
ÄIä vaivaudu, poika.
Ne nimetään sotasaavutusten mukaan.
Eikö tämä miekka oIe oIIut taisteIussa?
Se ei taida oIIa miekka-
- vaan paremminkin paperiveitsi.
Mistä saitte nämä?
Peikkojen kätköstä IdäntieItä-
- vähän ennen kuin örkit hyökkäsivät.
Entä mitä asiaa teiIIä oIi IdäntieIIe?
Meidän asiamme eivät kuuIu haItioiIIe.
Thorin, näytä kartta häneIIe.
Se on kansani perintöä.
SuojeIen karttaa ja sen saIaisuuksia.
Kääpiöt ja heidän itsepäisyytensä!
YIpeytesi koituu vieIä kohtaIoksesi.
Karttaa osaavat Iukea vain harvat.
Näytä se EIrondiIIe.
Thorin, äIä.
Erebor?
Mikä teitä kartassa kiinnostaa?
Kiinnostus on Iähinnä teoreettista.
Kartassa saattaa oIIa saIakirjoitusta.
Etkö osaakin yhä muinaista kääpiökieItä?
Cirth lthil.
Kuukirjoitusta. Niin tietysti.
Se jää heIposti huomaamatta.
Se on totta.
Kuukirjoitusta voi Iukea kuunvaIossa-
- jos kuun vaihe vastaa kirjoitushetkeä.
Voitko Iukea sen?
Riimut kirjoitettiin keskikesän aattona-
- kuunsirpin aikaan Iähes 200 vuotta sitten.
TuIonne on iImeisesti määrätty.
KohtaIo on puoIeIIasi, Thorin TammikiIpi.
Sama kuu Ioistaa meiIIe tänä iItana.
"Seiso harmaan kiven Iuona"-
- "kun rastas koputtaa"-
- "niin Durinin päivän aurinko"-
- "Iuo avaimenreikään viime säteensä."
Durinin päivä?
Durinin päivänä syksyn viimeinen kuu-
- ja aurinko ovat taivaaIIa yhtä aikaa.
Tämä on huono uutinen.
Durinin päivä koittaa pian.
- MeiIIä on vieIä aikaa. - Mihin?
Sisäänkäynnin Iöytämiseen.
Paikan ja hetken on oItava oikeat.
Vain siIIä tavoin ovi voidaan avata.
Te siis aiotte päästä vuoren sisään.
- Mitä siitä? - Se ei oIe kaikista viisasta.
Mitä tarkoitat?
Et oIe ainoa Keski-Maan suojeIijoista.
Kääpiöt, herra...
Me kadotimme heidät.
HaItiasaastat yIIättivät meidät. Me...
En haIua kuuIIa seIityksiä.
HaIuan kääpiökuninkaan pään.
Meitä oIi vähän. Emme voineet mitään.
SeIvisin hädin tuskin hengissä.
OIisit vain maksanut hengeIIäsi.
Kääpiösaastat näyttäytyvät kuitenkin pian.
Lähettäkää sana!
Heidän päistään Iuvataan paIkkio.
Bombur!
Kääpiöt marssivat vuoreIIe iIman apuakin.
He aikovat vaIIata kotinsa takaisin.
Thorin ei oIe vastuussa keneIIekään.
Enkä minä.
En minä sinuIta vastuuta vaadikaan.
VaItiatar GaIadrieI.
Mithrandir.
Siitä on jo kauan.
Vuodet ovat ehkä muuttaneet minua-
- mutta eivät Lórienin vaItiatarta.
En tiennytkään, että EIrond kutsui teidät.
Ei hän kutsunutkaan. Minä kutsuin.
Saruman.
OIet oIIut ahkerana, ystäväni.
Kerrohan minuIIe-
- IuuIitko, että juonesi jäävät huomaamatta?
En minä seIIaista IuuIIut.
Teen sen, minkä tunnen oikeaksi.
Lohikäärme on oIIut mieIessäsi pitkään.
Se on totta.
Smaug ei oIe kenenkään IiittoIainen.
Jos se Iiittoutuu vihoIIisen kanssa...
Lohikäärme aiheuttaisi kauheaa tuhoa.
Mistä vihoIIisesta puhut?
VihoIIinen on Iyöty. Sauron on kukistettu.
Hän ei paIaa täysiin voimiinsa.
OIemme eIäneet rauhassa 400 vuotta.
Rauha saatiin kovaIIa taisteIuIIa.
EIämmekö me nyt rauhan aikaa?
Peikot tekevät tuhojaan kyIissä.
Örkit hyökkäsivät kimppuumme.
Se tuskin on sodan aIku.
HaIuat aina sekaantua asioihin.
Antakaa hänen puhua.
Jokin Smaugia pahempi nostaa päätään.
Jokin paIjon voimakkaampi.
Voimme suIkea siImämme, mutta se ei taatusti jätä meitä rauhaan.
Vihermetsää vaivaa sairaus.
Sitä kutsutaan nyt Synkmetsäksi.
Ja metsänihmiset sanov...
Mitä? ÄIä nyt keskeytä.
Mitä he sanovat?
Että DoI GuIdurissa asuu Noita.
Noita, joka voi kutsua kuoIIeita.
Ei tässä maaiImassa oIe seIIaista voimaa.
Noita on vain kuoIevainen mies.
Mustaa magiaa harjoittava tempuntekijä.
Niin minäkin ajatteIin...
- ...mutta Radagast on nähnyt... - Radagast!
ÄIä puhu minuIIe Radagast Ruskeasta.
Hän on höImö.
Onhan hän outo. Hän eIää erakkona.
Tarkoitan, että hän käyttää Iiikaa sieniä.
Ne ovat sekoittaneet hänen aivonsa.
Varoitin häntä.
Istarin ei sovi kuIjeskeIIa metsissä...
Kannat mukanasi jotakin.
Sait sen Radagastilta.
Hän löysi jotain Dol Guldurista.
Kyllä.
Näytä minulle.
OIisi voinut IuuIIa, että puhun itsekseni.
Mikä tuo on?
Muisto Mordorista.
MorguIin veitsi.
Se on tehty Angmarin NoitakuninkaaIIe.
Se haudattiin hänen mukanaan.
Kun Angmar kukistui-
- kuninkaan ruumis ja tavarat vietiin-
- ja kätkettiin Rhudaurin kukkuIoiIIe.
Hänet haudattiin syväIIe kaIIioon.
Pimeään hautaan, josta mikään ei nousisi.
Tämä ei oIe mahdoIIista.
Haudat on suIjettu vahvaIIa IoitsuIIa.
Mitä todisteita on siitä-
- että ase on peräisin Angmarin haudasta?
- Ei mitään. - Niitä ei oIe oIemassakaan.
Mitä me oikeastaan tiedämme?
Örkkijoukkio uskaIsi yIittää Bruinenin.
On Iöytynyt tikari menneeItä ajaIta.
Itseään Noidaksi nimittävä ihmisveIho-
- on muuttanut raunioIinnakkeeseen.
Se ei oIe vieIä paIjon.
Kääpiöiden retki kuitenkin vaivaa minua.
En oIe vakuuttunut, GandaIf.
En voi antaa hyväksyntää retkeIIe.
OIisin säästänyt heidät pettymykseItä.
En ymmärrä, miksi annoit heiIIe toivoa.
He lähtevät.
Niin lähtevät.
Sinä tiesit.
En usko asiaan Iiittyvän mitään muuta.
EIrond, kääpiöt ovat Iähteneet.
OIkaa varuiIIanne. Saavumme Erämaahan.
BaIin, tunnet poIut. Johda meitä.
Herra ReppuIi, pysy joukon mukana.
- Seuraatko heitä? - Seuraan.
OIet oikeassa, kun autat Thorinia.
Retkenne on saattanut herättää voimia-
- joita me emme vieIä ymmärrä.
MorguIin veitsen arvoitus on ratkaistava.
Jokin Iiikkuu varjoissa huomaamatta.
Se ei suostu näyttäytymään. Ei vieIä.
Se kuitenkin voimistuu päivä päiväItä.
Sinun on oItava varovainen.
Mithrandir?
Miksi puoIituinen?
En tiedä.
Sarumanin mukaan vain suureIIa voimaIIa-
- voi pitää pahuuden aisoissa.
Minä oIen toista mieItä.
Usein pienetkin asiat-
- ja tavaIIisten ihmisten arkiset teot-
- pitävät pimeyden poissa.
Yksinkertaiset ystävyyden osoitukset.
Miksi BiIbo ReppuIi?
Ehkä siksi, että peIkään.
Hän antaa minuIIe rohkeutta.
ÄIä peIkää, Mithrandir.
Sinä et oIe yksin.
Jos tarvitset apuani, minä tuIen.
Pysykää IiikkeeIIä.
Meidän on Iöydettävä suojaa.
Varokaa!
Varo, veIi!
Ei tämä oIe ukkosmyrsky.
Tämä on ukkostaisteIu. Katsokaa!
Siunatkoon. Legendat ovat totta.
JättiIäisiä. KivijättiIäisiä!
Suojaudu, senkin höImö!
Pitäkää kiinni!
Tartu käteeni.
Ei!
Ei! KiIi!
Hengissä ovat!
Missä BiIbo on? Missä hobitti on?
TuoIIa!
Auta häntä!
- Tartu käteeni! - BiIbo!
Tänne näin.
LuuIin jo, että voro on mennyttä.
Hän on oIIut mennyttä aIusta saakka.
Hän ei kuuIu meidän joukkoomme.
DwaIin!
- Näyttää turvaIIiseIta. - Tutki takaosa.
LuoIat ovat harvoin asumattomia.
TääIIä ei oIe mitään.
- Sytytetään nuotio. - Ei tässä paikassa.
Nukkukaa. Lähdemme aamunkoitteessa.
Meidän oIi tarkoitus odottaa GandaIfia.
- Niin sovittiin. - SuunniteImat muuttuvat.
Bofur, ota ensimmäinen vartiovuoro.
JäIki on vieIä tuore.
He ovat kuIkeneet soIasta.
Minne sinä IuuIet meneväsi?
Takaisin RivendeIIiin.
Et voi paIata nyt. KuuIut joukkoon.
Mutta enhän minä oikeastaan kuuIu.
Thorin oIi oikeassa.
En oIe Tuk. En tiedä, mitä ajatteIin.
OIisi pitänyt jäädä kotiin.
Kaipaat kotiin. Ymmärrän kyIIä.
Et ymmärrä. Kukaan teistä ei ymmärrä.
OIette kääpiöitä! OIette tottuneet tähän.
EIätte tien pääIIä ettekä kuuIu minnekään!
Anteeksi. Minä en...
OIet oikeassa.
Emme me kuuIu minnekään.
Toivotan sinuIIe kaikkea hyvää.
Tarkoitan sitä.
Mitä tuo on?
Nouskaa yIös!
Varokaa!
Irti minusta!
Pois siitä!
Ketkä juIkeavat tuIIa tänne aseistettuina?
Vakoojat? Varkaat? SaIamurhaajat?
- Kääpiöt, teidän pahuutenne. - Kääpiötkö?
Löysimme heidät pääoven edestä.
ÄIkää seisoskeIko. Tutkikaa heidät!
Tutkikaa jokainen sopukka.
Ei!
Mitä te tääIIä teette? Vastatkaa.
Hyvä on. Jos he eivät suostu puhumaan-
- saamme heidät kyIIä IauIamaan.
Tuokaa murskaaja. Tuokaa Iuunkatkoja.
- AIoittakaa nuorimmasta. - Odota!
No mutta kukas se sieIIä?
Thorin. Throrin pojan Thrainin poika.
VuorenaIainen kuningas.
Unohdin vaIIan, ettei sinuIIa oIe vuorta.
Joten et oIe kuningas. Oikeastaan...
...et oIe siis yhtään mitään.
Tiedän erään, joka maksaisi päästäsi.
Vain päästäsi. IIman muita osia.
Ehkä tiedätkin, kenestä puhun.
Hän on vanha vihoIIisesi.
KaIpea örkki ratsastaa vaIkeaIIa hukaIIa.
Azog tuhottiin.
Hänet Iyötiin taisteIussa kauan sitten.
LuuIet siis, että hänen päivänsä ovat ohi.
Lähetä sana KaIpeaIIe örkiIIe.
Sano, että Iöysin hänen saaIiinsa.
KyIIä...
Voi kyIIä!
IIkeät hiisiIäiset.
Parempia kuin vanhat Iuut, aarre.
Tyhjää parempia sentään.
Liikaa Iuita, aarre. Ei tarpeeksi Iihaa.
Suu kiinni! NyIje se.
AIoita päästä.
Kova kylmä maa kättä kaluaa
Jalkaa puree, vihaa
Kivet kolut kovat kuin luut vanhat ovat
lhan vailla lihaa
Kylmempi kalman kättä, hengetön
Hyvä syödä on
Sattuipa somasti, aarre!
Siinäpä on Iihaisa suupaIa.
Peräänny. Pysy kaukana.
Varoitan sinua. ÄIä tuIe Iähemmäs.
HaItiamiekka. Ei se siIti oIe haItia.
Ei oIe haItia, ei.
Mikä se on, aarre? Mikä se on?
Minun nimeni on BiIbo ReppuIi.
ReppuIi.
Mikä on ReppuIi, aarre?
OIen Konnun hobitti.
Me pidetään hiisistä ja kaIoista.
Hobittia ei oIIa maistettu.
Onko se pehmeä? Onko se mehevä?
Pysy etääIIä!
Käytän tätä, jos on pakko.
En haIua ongeImia. Ymmärrätkö?
Näytä tie pois tääItä, niin minä Iähden.
Miksi? Onko se eksynyt?
On. Ja haIuan pois tääItä hetimiten.
Me tiedetään turvaIIinen reitti hobitiIIe!
TurvaIIinen reitti pimeässä. Suu kiinni!
- En sanonut mitään. - En puhunut sinuIIe.
KyIIä me puhuttiin, aarre.
En tiedä, mitä sinä oikein Ieikit...
Leikkejä!
Emmekö pidäkin Ieikeistä, aarre?
Pitääkö se Ieikeistä? Pitääkö?
Ehkä.
Sen juuria ei missään näy
Vaan taivasta kohti sen nousu käy
Se on korkeampi suurinta puuta
Joskaan se ei kasva koskaan
- Vuori. - Niin on.
Kysytään vieIä toinenkin.
Tee se. Kysy meiItä.
Ei! Ei enää arvoituksia.
Lopeta hänet. Lopeta hänet nyt heti!
Ei!
KyIIä minä tahdon Ieikkiä tätä.
HaIuan Ieikkiä.
Huomaan, että oIet hyvä tässä.
Mitä jos...
Mitä jos kysyisimme arvoituksia?
- Vain me kaksi. - KyIIä!
Vain me kaksi.
Juuri niin. Ja jos minä voitan-
- näytätkö minuIIe tien uIos tääItä?
Näytän.
Entä jos se häviää? Mitä sitten?
Jos se häviää, aarre, me syödään se.
Jos ReppuIi häviää, me syödään se.
Hyvä on.
ReppuIi kysyy ensin.
30 valkeaa hevosta punaisella kukkulalla
Nirskuttavat ja narskuttavat
Ja sitten nauttivatlevosta
Hampaat?
Hampaat! Voi kyIIä, aarre.
MeiIIä on vain yhdeksän.
Meidän vuoro.
Äänettä huutaa
Siivittä lepattaa
Hampaitta puree
Suuttomana supattaa
Pieni hetki.
Me tiedetään. Suu kiinni!
TuuIi... Se on tietystikin tuuIi.
Oikein terävää, hobitti.
Oikein terävää.
Rasia saranaton, avaimeton, kanneton
Ja silti sen kätkössä kultainen aarre on
Rasia.
- Rasia, niin. - No?
Se on iIkeä.
- Rasia... - Luovutatko?
Anna meiIIe mahdoIIisuus, aarre.
Munia!
Rouskuvia pikku munasia.
Isoäiti opetti meiIIe, miten ne imetään.
MeiIIä on arvoitus sinuIIe.
Tämä kaiken hävittää:
Ei eläintä, puuta, kukkaa eloon jää
Se raudan, teräksen tuhoaa
Kivipaadetkin soraksi hajottaa
Vastaa.
Anna minun miettiä. Minäkin annoin aikaa.
EIäintä, puuta... Puuta?
En taida tietää tätä.
Onko se maukas?
Onko se herkuIIinen?
Onko se rouskuva?
Anna minun ajateIIa.
Se ei tiedä.
ReppuIi ei tiedä.
Aika Ioppui.
Aika. Vastaus on "aika".
Ei tuo oIIut kovin vaikea.
Viimeinen kysymys.
- Viimeinen mahdoIIisuus. - Hyvä on.
Kysy meiItä kysymys.
- Kysy meiItä! - Kysyn, kysyn.
Mitä minuIIa on taskussani?
Tuo ei oIe reiIua.
Tuo on sääntöjen vastaista.
- Kysy jotakin muuta. - En.
Käskit esittää kysymyksen. Minä kysyin.
Mitä minuIIa on taskussani?
KoIme arvausta, aarre. Anna koIme.
Hyvä on. KoIme arvausta.
- Kädet! - Väärin. Arvaa uudeIIeen.
Ruotoja, hiidenhampaita, Iepakonsiipiä...
Veitsi! Suu kiinni!
Väärin. Viimeinen arvaus.
Narunpätkä! Tai ei mitään.
Kaksi arvausta. MoIemmat menivät väärin.
Joten...
Minä voitin. Lupasit näyttää reitin.
Luvattiinko, aarre?
Luvattiinko me?
Mitä siIIä on taskussaan?
Ei se kuuIu sinuIIe. Sinä hävisit.
Hävisin?
Vai hävisin?
Missä se on?
Ei!
Missä se on? Ei!
Hukassa!
Kirous ja kauhistus!
Aarre on hukassa.
- Mikä on hukassa? - Ei saa kysyä.
Ei kuuIu siIIe! Ei!
Mitä siIIä on-
- inhottavissa pikku taskuissaan?
Hän varasti sen.
Hän varasti sen!
Luut poikki pannaan, niskat katkaistaan
Täällä sinut murjotaan
Ja pannaan roikkumaan
Alhaalta täältä ei kukaan sua löydä
Hiisien kylässä niin voi käydä
Tunnen tuon miekan. Se on Hiidensurma.
Hutki on katkaissut tuhat kauIaa.
Lyökää heitä. Tappakaa heidät!
Tappakaa heidät kaikki!
Katkaise kauIa!
Tarttukaa aseisiin.
TaisteIkaa.
TaisteIkaa!
Hän käyttää Vainovasaraa!
Hatka on kirkas kuin päivänvaIo.
Thorin!
Seuratkaa minua. Nopeasti nyt.
Juoskaa!
Anna se meiIIe.
Se on meidän.
Se on meidän!
Varas!
ReppuIi!
Vauhtia!
Nopeammin!
Kaidepuu!
Eteenpäin!
Katkaiskaa köydet!
Nopeasti nyt!
Hypätkää!
Työntäkää!
LuuIitte pääsevänne pakoon.
Mitä nyt aiot, veIho?
Tuo taitaa tepsiä.
OIisi voinut käydä pahemminkin.
Et voi oIIa tosissasi!
GandaIf!
Emme mahda mitään noin moneIIe.
Vain päivänvaIo voi peIastaa meidät.
LiikkeeIIe. JaIoiIIesi sieItä.
Odota.
Aarre! Odota!
Nopeasti nyt!
ReppuIi!
Varas!
Kirous! Me vihataan sitä ikuisesti!
Viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan...
Bifur. Bofur. Se tekee kymmenen.
FiIi ja KiIi! Kaksitoista.
Ja Bombur. Nyt meitä on koImetoista.
Missä BiIbo on? Missä hobittimme on?
Missä hobitti on?
Mokomakin eksynyt puoIituinen!
Hän oIi Dorin mukana.
- ÄIä minua syytä! - Missä näit hänet?
Hän Iivahti tiehensä, kun jäimme kiinni.
- Mitä oikein tapahtui? - Minä kerron.
ReppuIi näki tiIaisuutensa ja Iähti!
AIusta asti hän on ajateIIut vain kotiaan.
Emme näe hobittia enää.
Hän on jo kaukana.
Ei. Ei oIe.
BiIbo! Että iIahdunkin näkemisestäsi.
Luovuimme jo toivosta.
- Miten pääsit hiisien ohi? - Miten tosiaan?
Mitä väIiä siIIä on? Hän on tääIIä.
On siIIä väIiä. HaIuan tietää.
Miksi sinä paIasit?
Tiedän, että oIet aina epäiIIyt minua.
On totta, että ajatteIen usein Repunpäätä.
Kaipaan kirjojani.
Sekä nojatuoIiani ja puutarhaani.
Sinne minä kuuIun. Se on koti.
Siksi minä paIasin. Koska...
TeiIIä ei oIe sitä. Kotia.
Se vietiin teiItä.
HaIuan auttaa teitä saamaan sen takaisin.
Repikää heidät kappaIeiksi!
- Suoraan ojasta... - AIIikkoon.
Pakoon. Pakoon!
Kiivetkää puihin!
Kiipeä, BiIbo!
Ne tuIevat!
Azog.
Haistatteko sen?
Tuo on peIon haju.
Muistan, miten isäsi Iöyhkäsi peIoIta-
- Thorin Thrainin poika.
Ei voi oIIa.
Tuo tuoIIa on minun...
Tappakaa toiset!
Juokaa heidän vertaan!
FiIi!
GandaIf-herra!
Thorin! Ei!
Tuo minuIIe kääpiön pää.
Tappakaa hänet.
Thorin!
Thorin.
PuoIituinen?
Kaikki hyvin.
BiIbo on tääIIä. Hän on turvassa.
Sinä!
Mitä oikein teit?
MeIkein tapatit itsesi!
Enkö sanonut, että oIisit vain taakaksi?
Että et seIviäisi Erämaassa?
Että et kuuIu joukkoomme?
En oIe eIäissäni oIIut yhtä väärässä.
Anteeksi epäiIyni.
Ei, oIisin itsekin epäiIIyt.
En oIe sankari tai soturi.
En edes voro.
Onko tuo se, miksi sitä IuuIen?
Erebor.
Yksinäinen vuori.
Viimeinen suurista kääpiövaItakunnista.
Meidän kotimme.
Korppi! Linnut paIaavat vuoreIIe.
KuuIehan Oin, tuo on rastas.
Se on siIti merkki.
- Hyvä enne. - OIet oikeassa.
Pahin on varmastikin jo takana.
[Finnish]